ч
МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ
 ПОЛТАВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ ТЕХНІЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ ІМЕНІ ЮРІЯ КОНДРАТЮКА

Для участі в щорічному конкурсі 
студентських наукових робіт 
«Від студентського самоврядування – до
 самоврядування громад»

Шляхи впровадження системи енергоменеджменту в територіальних громадах

                                                                       Автор: студентка III курсу 
                                                                       Устенко Оксана Станіславівна

                                                                       Науковий керівник:
                                                                       к.е.н., доцент  кафедри
                                                                       менеджменту і логістики
                                                                       ПолтНТУ ім. Ю.Кондратюка 
                                                                       Гришко Віктор Володимирович

Полтава – 2018 

ЗМІСТ

ВСТУП…………………………………………………………………………….3
РОЗДІЛ 1. ВПРОВАДЖЕННЯ СИСТЕМИ ЕНЕРГОМЕНЕДЖМЕНТУ – ШЛЯХ ДО ЗМЕНШЕННЯ ЕНЕРГОСПОЖИВАННЯ ОБ’ЄКТАМИ МУНІЦИПАЛЬНОЇ СФЕРИ……………………………………………………..5
1.1.Енергоменеджмент як чинник сталого розвитку територіальних громад.......................................................................................................................5
1.2. Визначення основних завдань, що покладаються на систему енергетичного менеджменту в територіальних громадах..................................8
РОЗДІЛ 2.  РЕКОМЕНДАЦІЇ ТЕРИТОРІАЛЬНИМ ГРОМАДАМ ЩОДО ВПРОВАДЖЕННЯ СИСТЕМИ ЕНЕРГОМЕНЕДЖМЕНТУ…………….…..12
2.1.Необхідні кроки для побудови ефективної системи енергоменеджменту в територіальних громадах……………….......................12
2.2.Основні технічні заходи з енергозбереження в територіальних громадах…………………………………………………………………….........15
2.3.Організаційні та інформаційні заходи енергоменеджменту в територіальних громадах…………………………………………..……………30
2.4.Шляхи фінансування заходів з енергозбереження в територіальних громадах……………………………………………………………………….…32
ВИСНОВКИ …………………………………………………......………………37
СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ……………………………………….39

ВСТУП

Ця науково-дослідна робота має на меті показати, як саме територіальні громади можуть впливати на енергетичну політику споживання енергії (а отже й на витрати за енергоспоживання) шляхом впровадження системи енергоменеджменту. 
Енергоменеджмент може позитивно вплинути на реалізацію організаційних і технічних заходів, а також забезпечити поведінку, яка зводить до мінімуму споживання енергії.
Основний наголос у цій роботі робиться на утворення в територіальній громаді ефективної структури, яка здатна збирати й аналізувати інформацію для визначення потенціалу енергозбереження, а також розробляти технічні та організаційні рішення для використання потенціалу енергозбереження взагалі та у будівлях зокрема.
Споживання енергії, облік витрат на енергоносії, запровадження заходів із забезпечення енергетичної ефективності та використання потенціалу енергозбереження є дуже важливими проблемами, з якими доводиться працювати територіальним громадам.
Територіальні громади належать до важливих споживачів енергії і виконують різноманітні функції у сфері енергетики. Вони є не лише великими споживачами енергії (наприклад, якщо йдеться про постачання енергії до громадських будівель), але й здійснюють планування заходів з будівництва та реконструкції будівель, і при цьому є важливими громадськими рольовими моделями для компаній та кінцевих споживачів, демонструючи ефективне споживання енергії. 
Енергоменеджмент є оптимальним інструментом зниження рівня споживання енергії, а отже й витрат на енергопостачання, ефективного вживання заходів із забезпечення енергетичної ефективності, а також агітаційної роботи на основі демонстрації шляхів раціонального задоволення попиту на енергію, який неухильно зростає. 
Об'єкт дослідження: впровадження системи енергоменеджменту в територіальних громадах. 
Предмет дослідження: поради та рекомендації територіальним громадам щодо впровадженню системи енергоменеджменту.
 Мета дослідження: теоретично обґрунтувати та запропонувати, місцевому самоврядуванню поради та рекомендації щодо впровадження системи енергоменеджменту. 
З метою реалізації даної наукової мети необхідно виконати наступні завдання:
Завдання дослідження: 
1.Обґрунтувати необхідність впровадження системи енергоменеджменту в територіальних громадах.
2.Розробити рекомендації місцевому самоврядуванню щодо впровадження ефективної системи енергоменеджменту.
Структура та обсяг роботи. Робота складається зі вступу, двох розділів, загальних висновків, списку використаних джерел.

РОЗДІЛ 1. ВПРОВАДЖЕННЯ СИСТЕМИ ЕНЕРГОМЕНЕДЖМЕНТУ – ШЛЯХ ДО ЗМЕНШЕННЯ ЕНЕРГОСПОЖИВАННЯ ОБ’ЄКТАМИ МУНІЦИПАЛЬНОЇ СФЕРИ

1.1.	Енергоменеджмент як чинник сталого розвитку територіальних громад.

Система енергоменеджменту охоплює генерацію енергії, постачання енергії, витрати на енергію, збереження енергії, закупівлю енергії, енергетичну ефективність, енергетичні технології, соціально-економічні та екологічні аспекти енергетики на кшталт викидів, забруднення й міркувань забезпечення сталого розвитку.
Інакше кажучи, енергоменеджмент стосується всіх питань в контексті енергії. Ним опікується не окремий спеціалізований підрозділ: енергоменеджмент — це справа кожного підрозділу. Саме тому енергоменеджер має працювати в кожному підрозділі. 
Енергоменеджмент є інструментом управління. Він підтримує зусилля, пов’язані з використанням енергії. Цей інструмент підтримує реалізацію організаційних, технічних та поведінкових заходів, спрямованих на зведення до мінімуму споживання енергії та матеріальних витрат. Цей інструмент є ефективним засобом неухильного підвищення енергетичної ефективності завдяки стратегічному плануванню, добре опрацьованим процедурам, документації та моніторингу.
Енергоменеджмент зарекомендував себе так само добре, як і управління якістю та управління охороною довкілля. На цей час енергоменеджмент включається до складу систем управління якістю або охороною довкілля залежно від підходів організації. Оскільки енергопостачання стало вельми важливим питанням, а організації усвідомили, що питання енергопостачання, енергетичні показники та витрати на енергоносії пов’язані одне з одним, вони розпочали впровадження систем енергоменеджменту. Загалом, енергоменеджмент побудований на основі комплексного підходу, орієнтованого на результат, але енергоменеджмент не є самостійною метою.
 	Територіальні громади мають величезний потенціал скорочення енергоспоживання. Вони відіграють ключову роль у поліпшенні екологічних показників завдяки скороченню викидів та зменшенню забруднення повітря. З адміністративних міркувань добре розуміння енергетичних потоків (обізнаність на тому, скільки енергії використовується в різних сферах) є важливим для планування та складання бюджетів. Енергоменеджмент підтримує адміністрування, надаючи актуальну інформацію. 
Енергоменеджмент забезпечує документальне оформлення енергетичної системи (постачання, споживання тощо) в системний та структурований спосіб. Отже, існує можливість розгляду різних сценаріїв розвитку, а це, у свою чергу, уможливлює пошук оптимальних відповідей на нові виклики. Чим якіснішою є інформація, тим легше територіальній громаді відповісти на ці нові виклики.
 Система енергоменеджменту, що функціонує, негайно виявить суттєві зміни в енергоспоживанні певного процесу, певної території або будівлі. Це надає змогу діяти негайно, а отже запобігти подальшому марному витрачанню енергії та грошей, чи навіть виходу устаткування з ладу. Крім того, це спрощує впровадження ефективних заходів завдяки регулярному моніторингу та контролю. Мати як найякісніші дані та інформацію — означає мати добрі підвалини для планування, менші ризики завдяки припущенням, а також мати можливості ефективного використання ресурсів. Досвід показує, що скорочення річного обсягу витрат може становити до 40%.
Будь-яка людина, родина, громада не можуть обходитися без споживання енергії. Україна є однією з країн світу, де енергія використовується неефективно (рис. 1). Зважаючи на енергозалежність, енергозбереження є пріоритетним напрямом політики нашої держави.

Питомі капіталовкладення на створення 1 кВт встановленої потужності у 3-4 рази більші, ніж на 1 кВт зекономленої.
 Енергозбереження в нашій державі має більш високий пріоритет в порівнянні з модернізацією енергетики, тому його необхідно розглядати як додаткове, цілком реальне і ефективне «джерело» паливно-енергетичних ресурсів. Зважаючи, що значна частина витрат міст та населених пунктів йде на покриття комунальних послуг, питання підвищення енергоефективності є надзвичайно актуальним.
Пілотні проекти з енергозбереження на окремих об’єктах:
•	скорочують енергоспоживання та викиди в атмосферу;
•	роблять населений пункт більш приємним для життя;
•	об’єднують і інформують громаду;
•	піднімають престиж влади у очах населення.
Проте дуже важливо розуміти, що впровадження енергозберігаючих заходів на окремих об’єктах (пілотні проекти) - це дуже добре, проте на цьому не можна зупинятися, інакше декілька років можна вийти на той же рівень енерговитрат! Так, громада отримає неоціненний досвід, «наб’є гулі», і наступного разу все вийде набагато краще. Проте, без системної роботи, а саме без ефективного енергоменеджменту, результат нівелюється.
Енергетичний менеджмент – це спосіб управління енергоспоживанням на підприємстві або в муніципалітетах, що дозволяє значно оптимізувати обсяги енерговитрат.
Світова практика показує, що підвищення енергоефективності досягається здебільшого за рахунок організаційних змін у системі управління енергогосподарством підприємства або міста. Запровадивши систему енергоменеджменту можна без великих фінансових втрат досягти значної економії енергії в 3-5% за 1-2 роки.
Енергоменеджмент включає в себе набір заходів, спрямованих на економію енергетичних ресурсів: моніторинг енергоспоживання, розробку енергетичних бюджетів, аналіз існуючих показників як основи складання нових бюджетів, розроблення енергетичної політики, планування нових енергозберігаючих заходів.

1.2.	Визначення основних завдань, що покладаються на систему енергетичного менеджменту в територіальній громаді.

Основними задачами системи енергетичного менеджменту на місцевому рівні  є:
-	підтримання витрат на енергоносії в бюджетній сфері на мінімально можливому (з врахуванням існуючого технічного стану) рівні з одночасним підтриманням умов перебування відвідувачів та персоналу на рівні, що відповідає діючим нормативним документам;
-	підготовка та впровадження технічних та організаційних заходів щодо зниження витрат бюджету на енергоносії та покращення умов перебування відвідувачів та персоналу;
-	впровадження системи стимулювання ощадного використання енергоресурсів на всіх рівнях управління міста.
Для успішного виконання зазначених завдань необхідно забезпечити ефективне функціонування наступних підсистем:
•	моніторинг енергоспоживання;
•	планування впровадження заходів з підвищення ефективності енергоспоживання;
•	залучення джерел фінансування заходів з підвищення ефективності енергоспоживання;
•	контроль за ефективністю  впровадження заходів з енергозбереження;
•	навчання персоналу структурних підрозділів;
•	мотивація ощадного енергоспоживання.
Основними задачами підсистеми моніторингу енергоспоживання є:
-	вчасне виявлення випадків перевитрат енергоресурсів, аварійних ситуацій та недотримання нормативних умов перебування відвідувачів та персоналу;
-	збір даних про фактичне споживання енергоресурсів;
-	збір даних про фактори, що впливають на рівень споживання енергоресурсів;
-	збір даних про параметри мікроклімату в будівлях;
-	аналіз ефективності використання енергоресурсів в порівнянні з аналогічними закладами та нормативними значеннями;
-	контроль за ефективністю експлуатації будівель і інженерних систем;
-	визначення фактичного рівня досягнутої економії в результаті впровадження заходів з підвищення ефективності енергоспоживання;
-	формування переліку закладів/будівель, що потребують першочергового поглибленого аналізу та/або впровадження додаткових заходів з підвищення ефективності енергоспоживання;
-	створення підґрунтя для впровадження стимулювання ощадного енергоспоживання шляхом впровадження об’єктивних показників ефективності енергоспоживання.
Планування впровадження заходів з підвищення ефективності енергоспоживання. В зазначеній підсистемі ключовими завданнями є наступні:
-	на основі інформації отриманої від підсистеми моніторингу детальний аналіз ефективності енергоспоживання та шляхів її підвищення найбільш енергозатратних будівель;
-	проведення деталізованих енергетичних аудитів для формування переліку заходів та об’єктів для першочергового впровадження заходів з підвищення ефективності енергоспоживання, визначення їх технічних та фінансових показників;
-	підготовка технічних завдань на реалізацію проектів з підвищення ефективності енергоспоживання та окремих заходів;
-	збір та аналіз даних щодо впровадження заходів пов’язаних зі зниженням енергоспоживання (капітальних та поточних ремонтів, реконструкцій тощо) іншими підрозділами.
Залучення джерел фінансування заходів з підвищення ефективності енергоспоживання. Дана підсистема забезпечує:
-	аналіз доступних джерел фінансування заходів з підвищення ефективності енергоспоживання в тому числі: бюджет місцевої ради, кошти міжнародних фінансових установ (грантові та кредитні), кошти комерційних банків, участь громадських організацій;
-	підготовка інформації щодо умов фінансування з різних джерел;
-	підготовка  та супровід заявок на отримання фінансування;
 Контроль за ефективністю впровадження заходів зі зниження енергоспоживання. Забезпечення ефективності впровадження заходів включає:
•	контроль за реалізацією технічних заходів на етапах розробки проектної документації, виконання монтажних та пусконалагоджувальних робіт, подальшого сервісного обслуговування;
•	контроль за показниками енергоспоживання до та після реалізації заходів з підвищення ефективності енергоспоживання;
•	оцінювання ефективності вкладення коштів в енергоефективні заходи та функціонування системи енергоменеджменту;
•	організацію сервісного обслуговування заходів зі зниження енергоспоживання, в тому числі підготовку відповідних інструкцій та регламентів для персоналу та сервісних компаній.
Навчання персоналу відповідального за ощадне енергоспоживання здійснюється:
-	в процесі впровадження системи енергетичного менеджменту та періодично не рідше ніж 1 раз на рік;
-	після впровадження заходів з підвищення ефективності енергоспоживання;
Мотивація ощадного енергоспоживання може бути реалізована за рахунок введення рейтингових показників пов’язаних з ефективністю енергоспоживання, що впливають зокрема на:
-	грошове забезпечення відповідального персоналу;
-	черговість реалізації заходів в окремих закладах;
-	прив’язки виплати винагороди компаніям, що займаються обслуговуванням об’єкту до досягнених показників економії тощо	

РОЗДІЛ 2.  РЕКОМЕНДАЦІЇ ТЕРИТОРІАЛЬНИМ ГРОМАДАМ ЩОДО ВПРОВАДЖЕННЯ СИСТЕМИ ЕНЕРГОМЕНЕДЖМЕНТУ

2.1. Необхідні кроки для побудови ефективної системи енергоменеджменту в територіальних громадах.

	  На основі проведеного системного аналізу для побудови ефективної системи енергоменеджменту в територіальних громадах необхідно здійснити наступні кроки:
1.	Визнання депутатами та керівництвом територіальної громади пріоритетності питань енергоефективності та енергозбереження для сталого розвитку територіальної громади на тривалу перспективу та необхідності створення системи енергоменеджменту.
2.	Формулювання та затвердження енергетичної політики:
-	програма енергоефективності з чіткими цілями (план дій);
-	правильно сформульовані та поставлені завдання та розподіл обов’язків;
-	достатня кількість ресурсів для підтримки системи менеджменту;
3.	Створення служби енергоменеджменту (підрозділу,	відділу, управління, посади, надання повноважень окремій посадовій особі) в ОМС та затвердження відповідальних осіб на об’єктах.
4.	Оцінка рівня енергоспоживання в організації - проведення енергетичного аудиту (енергообстеження) об’єктів.
5.	Регулярна документація, планування, моніторинг і контроль енергоспоживання за всіма видами ресурсів, аналіз нераціональних витрат, збір технічних показників усіх об’єктів, що споживають енергоресурси. Для цього необхідним є наявність комп’ютера та програмних продуктів, що дозволяють вирішувати проблему збору і обробки інформації.
6.	Обмін інформацією між структурами і підрозділами, оприлюднення результатів щодо досягнутого прогресу.
7.	Впровадження пілотних проектів.
8.	Створення бази інвестиційних проектів з енергозбереження та можливих шляхів фінансового і матеріального їх забезпечення (в тому числі із залученням коштів за державними програмами фінансування, коштів місцевого бюджету, різних міжнародних фондів, грантів, програм, а також благодійних внесків). Під час розробки енергозберігаючих проектів рекомендується обов’язково передбачати участь громади населеного пункту у разі впровадження проекту. Це зазвичай є одним із впливових факторів під час відбору проектів на фінансування.
9.	Підвищення кваліфікації працівників і користувачів енергопостачальних послуг, консультаційна підтримка.
10.	Участь всіх зацікавлених сторін, роз'яснювальна робота серед співробітників та мешканців міста. Робота з громадськістю.
11.	Залучення спонсорів, фірм-постачальників та компаній, що займаються енергоаудиторською діяльністю та здійснюють монтаж та поставку енергоефективного обладнання, тощо. 
Результати впровадження системи енергоменеджменту наведені в таблиці 2.1.

Таблиця 2.1
Результати впровадження системи енергоменеджменту
Організація	Фінанси	Репутація	
1)	Ефективне управління	1)	Виявлення проблем та оперативне їх вирішення забезпечить економію грошей за рахунок зменшення витрат на ремонти	1)	Покращення іміджу та репутації органів влади	
2)	Оптимізація всіх процесів, чіткий розподіл зон відповідальності	2)	Зменшення витрат за рахунок прямої економії енергоресурсів	2)	Інформативність і прозорість діяльності для населення	
3)	Систематизація даних	3)	Використання можливостей залучення фінансових ресурсів з різних джерел для реалізації енергозберігаючих проектів	3)	Пілотні проекти можуть стати взірцем для наслідування для сусідніх населених пунктів та держави	
4)	Обмін досвідом, навчання і підвищення кваліфікації персоналу	4)	Економія коштів за рахунок організаційних та малозатратних заходів	4)	Підвищення мотивації персоналу та споживачів, покращення якості роботи	
5)	Спільна робота на результат багатьох структур для реалізації політики енергозбереження	5)	Визначення потенціалу зниження витрат енергії та грошей без погіршення комфорту	5)	Постійна демонстрація планів та результатів населенню та зацікавленим особам, публікації в ЗМІ	
6)	Постійна «робота над помилками» та удосконалення процесів	6)Виявлення проблем та оперативне їх вирішення забезпечить економію грошей за рахунок зменшення витрат на ремонти	6)	Покращення іміджу та репутації органів влади	
7)Створення «скарбнички ідей» щодо енергозбереження	6)	Зменшення витрат за рахунок прямої економії енергоресурсів	7)	Інформативність і прозорість діяльності для населення	
	7)	Використання можливостей залучення фінансових ресурсів з різних джерел для реалізації енергозберігаючих проектів		

Отже, з даної таблиці зрозуміло, що без всебічної підтримки керівництва, що включає організаційні, управлінські важелі впливу та пошук фінансових джерел, не можна побудувати ефективну система енергоменеджменту.
Енергоменеджмент - це постійна діяльність, направлена на енергозбереження,яка не закінчується впровадженням пілотних проектів і ґрунтується на перевірці, що враховує моніторинг і вимірювання, внутрішні аудити та коригувальну діяльність, а також включає розробку та впровадження нових енергозберігаючих заходів і «роботу над помилками».
2.2	. Технічні заходи з енергозбереження в територіальних громадах.

Ключові цілі при виборі заходів з енергозбереження на об’єктах:
-	економічні (низький термін окупності, ефективність фінансових витрат);
-	технологічні: раціональне енергопостачання (постачати енергії стільки, скільки потрібно), безпека енергопостачання (стабільність, мінімізація поломок, генерація енергії з різних джерел), можливість управління навантаженням;
-	екологічні (шкідливі викиди забруднюючих речовин в повітря, забруднення ґрунту, додатковий шум, використання місцевої сировини);
-	соціальні (зайнятість населення, нові робочі місця, використання місцевих видів палива, розвиток інфраструктури регіону).
Напрямки заходів:
-	тепловий захист — утеплення огороджувальних конструкцій (стіни, вікна, двері, покриття, перекриття, підлога), теплоізоляція трубопроводів, теплообмінників, баків;
-	облік та регулювання - зменшення енергоспоживання в інженерних системах, стимулювання енергозберігаючої поведінки, автоматизація процесів;
-	модернізація інженерних систем теплопостачання, водопостачання, опалення, гарячого водопостачання, вентиляції, освітлення.
-	ефективні джерела енергії, впровадження нетрадиційних та відновлюваних джерел.
Найбільш доцільним на першому етапі впровадження заходів є зменшення потреби будівель в енергії. Відомо, що економія 1% енергії у споживача дозволяє зекономити ~3% енергії на джерелі.
В Україні створюється та постійно оновлюється нормативна база з енергозбереження у будівництві, реалізуються державні програми з термомодернізації будівельного фонду.
Існуючий фонд будівель має суттєвий резерв енергозбереження, при умові дотримання сучасних вимог по тепловому захисту будівель можна досягти значного (40+60%)скорочення споживання енергії та зменшення впливу на довкілля[4,5].
Зменшення потреби в енергії призводить до того, що і потужність джерела енергії для фонду будівель може бути значно знижена, а тому покращується економічна доцільність застосування комбінованих схем забезпечення енергією з застосуванням нетрадиційних джерел енергії[6].
Типовий розподіл витрат на енергозабезпечення в житловому фонді та приблизний розподіл тепловтрат в будівлі показано на рис.2,3 [4,7]. Зрозуміло, що в залежності від конструктивних особливостей і стану будинку ці цифри можуть змінюватися.

8%
приготування" 7%
електро-
прилади
освітлення

гаряча
вода

70% опалення

Рис. 2 - Розподіл витрат на енергозабезпечення в житлових будівлях

Зменшення втрат будинків має суттєвий потенціал економії. Збереження теплоти у будинках можна досягнути за рахунок утеплення стін, перекриттів, заміни або ущільнення вікон. Починати потрібно насамперед з вікон.

10-15%
каналізація

10% підвал
15-20% вікна і двері

20-30 % вентиляція
5-15% дах

20-40%
стіни

Рис.3 -Типовий розподіл тепловтрат в будівлі
Віконні конструкції
Втрати через вікна відбуваються двома шляхами:
-	теплопередача через конструкцію вікна,
-	природний повітрообмін (інфільтрація) через нещільності.
	В Україні виробників вікон, які поставляють продукцію з якісними характеристиками, не так вже й багато, крім того, такі вікна не можуть бути дешевими. Як правило, це двокамерні склопакети (тобто три скла і два повітряних прошарки між ними) з нанесеними тепловідбивним покриттям, з п’ятикамерним профілем. Багато компаній, що виробляють продукцію кустарним способом, поставляють споживачам хоч і дешеві, але неякісні вікна.
Але ж ефект є, скажете ви, адже температура в приміщеннях піднімається на декілька градусів! Так, але це відбувається лише за рахунок зменшення другої складової тепловтрат - інфільтрації, а простими словами - протягів. І якщо віконні конструкції неякісні, то через деякий час (декілька років) вікна знову почнуть пропускати холод через знос резинових прокладок, розхитування механізмів і дешеву фурнітуру.
Ущільнення та реставрація існуючих вікон може призвести до тих самих результатів, що і встановлення нових вікон, але цей захід значно дешевший.
Ще один простий і дешевий спосіб утеплення вікон - нанесення теплозберігаючої плівки на вікна. Основна перевага цього методу - легкість монтажу. Вартість погонного метру такої плівки невелика (~15 гривень), проте температура в приміщенні зростає на 3-4 оС! Втрати теплоти через таке вікно можуть зменшитися на 25%. 
Якість вікон характеризується такими показниками:
•	кількість камер у склопакеті (краще, коли три скла, оскільки такий склопакет краще тримає теплоту і має кращу звукоізоляцію);
•	кількість камер профілю;
•	опір теплопередачі вікна (R>0,6 м К/Вт);
•	якість фурнітури (10%20% від вартості вікна);
•	правильний монтаж.
Рекомендації щодо монтажу вікон: після встановлення вікон обов’язково потрібно утеплити відкоси, тому що інакше виникне проблема плісняви на вікнах. Ззовні рекомендується робити відкоси теплоізоляційними штукатурками, а внутрішню сторону обробляти гідроізоляційними сумішами. Згідно з останніми тенденціями, рекомендується встановлювати вікна врівень з зовнішньою стіною, зменшуючи таким чином площу зовнішніх відкосів і, відповідно, тепловтрат.
Інші способи зменшення втрат через вікна: встановити зовнішні жалюзі, додаткову шибку, зменшити площу вікон (закласти зайві віконні прорізи).
Двері
Зменшити тепловтрати через двері можна за рахунок таких засобів:
-	зробити їх подвійними, з тамбуром між дверними полотнами (економія до 35%); навіть улаштування тимчасових тамбурів із поліетиленової плівки, яке зазвичай використовують заклади торгівлі, дає можливість економії на 10%;
-	встановити автоматичні доводчики на вхідних дверях (або пружину);
-	встановити теплову завісу (в громадських будівлях, магазинах) - це дозволить відсікти потік холодного повітря, що вривається в приміщення через широко відчинені двері;
-	замість старих встановити сучасні утеплені конструкції дверей.
Зовнішні стіни
За діючими вимогами рекомендовано утеплення виконувати з зовнішньої сторони будівлі. Проте існує ряд будівель, для яких утеплення можливе лише з середини (наприклад, історичні будівлі), для яких можливим утеплення лише з середини приміщення - в результаті більша частина стіни опиняється в зоні низьких температур, відбувається зміщення точки роси всередину приміщення і змінюється рух вологи через конструкцію.
 В зимовий період водяна пара, що утворюється всередині приміщення за рахунок життєдіяльності людини, нею конденсуючись, починає накопичуватися між ізоляцією і внутрішньою поверхнею стіни і вона починає накопичувати вологу. Це призводить до утворення цвілі і грибка, а ремонтувати пошкоджені стіни важко.
В Україні використовують наступні системи утеплення:
-	системи скріпленої ізоляції, пошарова (з застосуванням пінопласту, пінополістиролу, мінеральної вати, та ін.);
-	«вентильовані фасади»;
-	термоізоляційні штукатурні суміші;
-	різні блокові системи.                                                              
Перший спосіб використовується в Україні вже понад 10 років, суть полягає у пошаровому нанесенні клейової суміші, утеплювача, захисного та декоративного шару. Найчастіше використовують пінополістирол, проте важливим недоліком його є горючість. Пінопласт має хороші теплозахисні властивості, але дуже низьку паро провідність, тобто волога з приміщення призводить до  підвищеної вологості і прискореного руйнування стін. 
Крім того, плити пінопласту можуть пошкодити гризуни. При займанні пінопласту виділяються задушливі токсичні речовини.
Краще використовувати мінеральну вату, хоча вона дорожча. Вона має високі теплотехнічні характеристики, довговічна (20-50 років). Стіни, утеплені мінеральною ватою, пропускають повітря і «дихають». Відрізняється пожежостійкістю, не є середовищем розмноження грибків і плісняви. Проте з часом погіршуються її теплоізолюючі властивості, вона може деформуватися, осідати через вбирання вологи з повітря.
Системи з вентильованими прошарками 	досить дороговартісні і містять такі елементи:
-	шар теплоізоляційного матеріалу;
-	закріплений до стіни зовнішній захисний екран з повітряним прошарком;
-	система	кріплення (кронштейни, профілі) з корозійностійких металів.
Сучасна розробка - теплоізоляційні штукатурки, які дають змогу суттєво полегшити навантаження на конструкцію і фундамент. Наносити шар можна вручну, можна штукатурити випуклі поверхні, арки, складні фасади з декоративними елементами. Перевага цієї технології - властивість «дихати», гарна паропровідність, можливість усунення містків холоду, пожежобезпечність, великий термін придатності. Проте, зважаючи на те, що ця технологія ще недостатньо вивчена, з вибором виробника даних матеріалів потрібно бути дуже уважним і обов’язково вимагати сертифікат випробувань, який підтвердить декларовані показники.
За сучасних вимог ефективний шар утеплювача - не менше 10-15 см!
При новому будівництві краще застосовувати цеглу чи стінові камені з меншими значеннями коефіцієнту теплопровідності, Вт/(мК), звертати увагу на довговічність, негорючість та екологічність.
Одним із найкращих матеріалів для індивідуального будівництва є дерево, а сучасні технології дозволяють позбутися таких недоліків як горючість, чутливість до пошкодження шкідниками, та ін.
Дах
Ізоляцію даху можна здійснювати наступним чином:
-	ізоляція скатної покрівлі;
-	ізоляція технічного поверху зі сторони горища;
-	ізоляція стелі зсередини приміщення;
-	ізоляція скатної покрівлі;
-	ізоляція технічного поверху 
Існує метод, при якому простір між дахом та плитою перекриття заповнюється тепло ізолюючим матеріалом на основі спіненого поліуретану методом вдування за допомогою спеціального устаткування. Рекомендується шар не менше 0,2 м.
Для ізоляції горищних перекриттів застосовують також насипні матеріали типу керамзиту, який викладається на фольгу, а зверху виконується стяжка чи накладаються дошки.
Підвал
Термоізоляцію перекриття над підвалом можна здійснювати методом наклеювання теплоізоляційних плит на стелю підвалу або на підлогу першого поверху. Хоча в другому випадку зменшується корисна висота приміщення, проте часто дуже складно технічно виконувати роботу першим методом, зважаючи на велику кількість комунікацій, які необхідно перекладати у підвальному приміщенні. При утепленні підлоги у приміщеннях потрібно використовувати плити з підвищеною несучою здатністю.
Запобігання виникнення температурних містків холоду  важливий момент, тому важливо дотримуватися правильної технології виконання будівельних робіт. В ідеалі ізоляція повинна створювати герметичний прошарок для будівлі, але на практиці в місцях з’єднань втрачається теплота і виникає загроза виникнення низької температури на внутрішніх поверхнях огороджень і поява конденсату, і, як наслідок, плісняви, підвищення вологості.
Для запобігання цьому явищу є такі рекомендації:
•	ізолюючі шари стіни і даху повинні з’єднуватися між собою суцільно;
•	оптимальним місцем для встановлення вікна є центр ізоляції стіни;
•	перекриття внапуск ізоляційних шарів;
•	ретельна обробка за спеціальною технологією усіх швів.
Система вентиляції
У більшості житлових будинків система вентиляції є природною, з надходженням свіжого повітря через нещільності огороджень, виведення відпрацьованого здійснюється через вентиляційні канали в кухні та санвузлах.
Зважаючи на погіршений технічний стан і тривалий термін експлуатації без капітальних ремонтів, у бюджетних будівлях спостерігаються значні перевитрати енергії через природній повітрообмін. Бюджетні будівлі обладнані комбінованою системою вентиляції - природна і припливно-витяжна, яка, як правило, вийшла з ладу і не експлуатується. Відновлювати стару систему зазвичай недоцільно через застарілі технології і відсутність рекуперації.
Підвищення теплозахисних властивостей будівель, масова установка склопакетів призвели до погіршення інфільтрації, а витяжна система не працює. 
Це призводить до погіршення мікроклімату приміщень. Для приміщень, де перебуває багато людей одночасно (школа, поліклініка, адміністративна будівля) це створює значні проблеми, так як обмін повітря необхідний для комфорту і видалення надлишків вологи.
За вентиляцією повинні слідкувати самі споживачі, вона повинна здійснюватися регулярно періодичним відкриттям вікон. Для таких приміщень як столова, актова зала та ін. рекомендується встановлювати місцеву або центральну систему механічної вентиляції з рекуперацією. Взимку тепле повітря, яке видаляється з приміщення, підігріває свіже холодне повітря, яке надходить з вулиці, таким чином можна акумулювати від 60 до 80% теплоти. Для роботи цієї установки витрачається електрична енергія, проте здоров’я важливіше. Якщо немає центральної системи, використовуються різні пристрої для місцевої вентиляції через автоматичні припливні та витяжні решітки, які реагують на підвищення вологості чи вмісту вуглекислого газу в приміщеннях. Можна використовувати компактні рекуператори для окремих приміщень.
Система опалення
В Україні поширені централізовані системи теплопостачання. Сучасний стан котелень, обладнання, тепломереж та внутрішньобудинкових мереж є незадовільним. Через це і відсутність фінансування пов’язані незадовільна експлуатація, перевитрати палива, втрати теплоти і теплоносія в мережах. Крім того, існує проблема дотацій із державного бюджету на покриття різниці між собівартістю і встановленими тарифами на теплоту, борги населення, тощо.
Такі заходи, як модернізація теплових мереж та джерел теплоти, зміна конфігурації систем опалення рекомендується передбачати в комплексі із тепловою санацією будівлі. Утеплення огороджень та заміна вікон можуть зменшити потребу будівлі в енергії вдвічі, тобто і капітальні вкладення в джерело теплової енергії будуть значно меншими. Утеплення стін без можливості місцевого регулювання теплового потоку (в тепловому пункті та окремо у приміщеннях) може призвести до значного збільшення внутрішньої температури і, як наслідок, «перетопів», тобто перевитрат теплоти.
Зважаючи на те, що у багатьох бюджетних будівлях однотрубна система опалення, яка навіть не обладнана замикаючими ділянками, місцеве регулювання там застосувати неможливо, і реконструкцію системи опалення та реконструкцію теплового пункту обов’язково потрібно передбачати у проектах модернізації.
Також зважаючи на те, що системи опалення експлуатуються тривалий час, стан їх є незадовільним, і тому рекомендується проводити періодичну чистку системи (хімічним або гідравлічним методом), адже відкладення суттєво знижують теплопередачу від теплоносія до внутрішнього повітря. Згідно з вимогами, ізоляція труб та елементів системи опалення, які проходять у неопалювальних приміщеннях, є обов’язковою; температура на поверхнях не повинна перевищувати 40 о С.
Нерідким є гідравлічне розбалансування системи через безконтрольні реконструкції, а також зашлаковування приладів. В таких випадках спостерігається температурний «перекос» - в одних приміщеннях спекотно, в інших - холодно. Установка балансувальних клапанів, промивка системи та гідравлічне налагоджування допоможуть вирішити цю проблему, проте ці заходи повинні виконувати спеціалісти.
Зменшити витрати в системах опалення можна за рахунок погодного автоматичного регулювання та зниження температури в приміщеннях неробочі години та святкові дні (15-25% економії).
Одним із шляхів зменшення витрат коштів є встановлення лічильників теплової енергії: споживачі оплачують тільки за ту теплову енергію, що реально витрачена, тоді як оплата за нормативами може вдвічі перевищувати реальне споживання.
Джерела енергії
Електричні котли
Переваги їх застосування: зручність експлуатації, простота підключення, проста конструкція, компактність, відсутність проблеми зберігання і доставки палива, не потрібно влаштовувати димар, відсутні шкідливі викиди, немає небезпеки отруєнь при витіканнях газу. Конструкція більшості моделей передбачає розширювальний бак і циркуляційний насос. Вони майже безшумні, невибагливі в експлуатації.
Недоліком його є досить висока вартість, а також великі експлуатаційні витрати на опалення. Проте за умови оснащення відповідним лічильником і урахуванням нічних тарифів їх економічна доцільність значно зростає.
Конструктивно вони можуть бути ТЕНові та електродні.В електродних нагрівання води відбувається в результаті пропускання через неї змінного електричного струму. Котел являє собою ємність з розміщеними в ній електродами і працює як проточний водонагрівач, вода в них повинна бути хорошої якості. ККД цих котлів високе - до 98%.
ТЕН - трубчатий електричний нагрівач. ТЕНи можуть під’єднуватися паралельно. ТЕНи встановлюються в спеціальному баці - теплообміннику. Через 3-5 років слід замінювати ТЕН. Котли менш вимогливі до якості води, проте більші за розмірами. ККД - близько 97%.
Вітчизняні котли мають хороше співвідношення «ціна-якість». Проте у віддалених населених пунктах, де поширеною практикою є відключення електричної енергії та низька напруга, це джерело енергії не підходить. Проблему відключень електроенергії може вирішити лише дизель-генератор середньої потужності з хорошою автоматикою.
В побутових опалювальних системах використовуються котли потужністю від 2 до 50 кВт. Для опалення будівель площею 250-300 м2 необхідним є трифазна напруга в 380 В. Прокладання кабелю і отримання усіх дозволів коштує дорого. За умови напруги 220 В потужності котла вистачить на невелике приміщення до 50м2.
Теплові насоси (теплові помпи)
Там, де споживачі віддалені від централізованого опалення і немає газу, основним джерелом опалення в розвинених країнах є тепловий насос. Установка приєднується до системи водяного або повітряного опалення і ГВП, споживає електроенергію та низько потенційну теплоту довкілля (зовнішнє повітря, ґрунт, ґрунтові води) і генерує теплову енергію.
Тепловий насос (ТН) - це екологічно чиста компактна установка, що дозволяє отримувати теплоту для опалення та гарячого водопостачання за рахунок перетворення низькопотенційної теплоти в енергію більш високого температурного потенціалу.
Це єдині установки, які виробляють в 3-7 разів більше теплової енергії, ніж споживають електричної, тому є найбільш ефективними: їх застосування в 1,2-2,5 разів вигідніше газових котельних, вартість виробленої теплоти в 1,6-3,7 разів нижче вартості централізованого опалення. Для ТН немає проблем з придбанням палива, транспортних витрат, відсутнє забруднення довкілля, не потрібні значні землевідводи під територію котельні, вони практично безшумні в роботі, вибухо- та пожежобезпечні. Системи з ТН довговічні: термін експлуатації ґрунтового зонду може досягати 100 років, необхідна лише заміна компресора по закінченню терміну служби (15 років). Перевага ТН - можливість переключення з режиму опалення на режим охолодження влітку.
Сонячний підігрів в схемах з ТН. В якості джерела теплоти використовується теплоносій, що підігрівається за допомогою пласких сонячних колекторів, що розміщуються на даху будівлі. Сонячний колектор можна використовувати спільно з ґрунтовим тепловим насосом.
ТН - це низько потенційне джерело енергії, тобто температура теплоносія становить близько 40-50оС, тому ефективним є поєднання теплових насосів з іншими джерелами енергії, а також застосування системи опалення типу «тепла підлога».
Котли, що працюють на деревині
Залежно від способу спалювання палива, топки і використовуваного деревного палива ці котли діляться на наступні типи:
-	традиційні котли з природною тягою;
-	традиційні котли з примусовою тягою;
-	піролізні (газифікаційні) котли;
-	котли на трісках;
-	пелетні котли.
Традиційні котли з природною тягою працюють на полінах, цурках, брикетах. В основному це побутові котли з невеликою тепловою потужністю. Залежно від організації та процесу горіння їх можна розділити на 3 підгрупи: - котли з верхнім полум'ям; - нижнім полум'ям; - горизонтальним полум'ям. Ефективність котлів 55% - 70%.
Котли з примусовою тягою іноді називають турбокотлами. Надходження повітря на горіння палива контролюється за допомогою спеціального вентилятора. За рахунок більш стабільних умов горіння палива даний тип котлів забезпечує хорошу ефективність 80%.
Газифікаційні(піролізні) котли. Спалювання деревини відбувається в 3 етапи:
1.	просушка палива в спеціальній камері;
2.	газифікація (сублімація) дров при низькій температурі і з нестачею кисню;
3.	газ, отриманий в результаті реакції газифікації дров, змішується з вторинним повітрям і служить для підтримки реакції горіння.
Доцільно доповнювати подібні системи гідроакумулятором, в якому тепло буде запасатися, а потім витрачатися в міру необхідності.
Переваги: високий ККД котла (порівняно з котлами на рідкому і газоподібному паливі); великі інтервали між закладками дров; менший ступінь забруднення атмосфери золою та іншими шкідливими речовинами; ефективність більше 90%.
Котли на пелетах. Подача пелет здійснюється за допомогою шнекового транспортера із спеціального бункера до пальника. Зола також видаляється з допомогою шнекового транспортера. Підпал автоматизований і відбувається дуже швидко, при цьому використовується електричний підігрівач. Всі процеси регулюються автоматично за допомогою мікропроцесора.
Ефективність: 85% - 90%.
Газові котли
У звичайному газовому котлі продукти згоряння у вигляді гарячих газів, що відходять, проходять через теплообмінник котла, де віддають більшу частину своєї енергії теплоносію. Відхідні гази через димохід викидаються в атмосферу, при цьому втрачається частина невикористаної теплоти, оскільки разом з газами йде і водяна пара, що утворюється при згоранні палива. Саме цей пар і забирайте з собою приховану енергію, яку здатний зберігати і передавати системі опалення конденсаційний котел.
Принцип дії конденсаційного котла. При охолодженні пар перетворюється в рідину, тобто конденсується, вивільняючи при цьому певну кількість теплоти. Конденсація відбувається в спеціальному теплообміннику збільшеної площі, який і відбирає тепло для системи опалення. Серед переваг конденсаційних котлів можна назвати їх більш високу економічність, приблизно на 15-20% вище в порівнянні зі звичайними. 
В відведених газах значно знижується кількість шкідливих викидів, а низька температура відхідних газів, найчастіше нижче 40°С, дозволяє використовувати димарі з пластмаси, що зменшує витрати на їх монтаж. Теплообмінник в них зазвичай з неіржавіючої сталі. Чим температура теплоносія на вході в котел нижче, тим краще буде відбуватися конденсація і тим вищою буде ККД.
Нарешті, конденсаційні газові котли можуть бути як одно-, так і двоконтурними, застосовуваними як для опалення, так і для нагрівання гарячої води, і потужність їх може становити 20-100 кВт. Більш потужні моделі - в підлоговому виконанні. В Європі це наймасовіший тип опалювальних приладів, а в багатьох країнах установка будь-яких інших газових котлів, крім конденсаційних, заборонена. Причина - більш низькі викиди шкідливих речовин і більш високий ККД.
Джерела енергії, що працюють на біомасі
Перспективним джерелом енергії є біомаса: відходи деревини, солома і сільськогосподарські, промислові, побутові відходи органічного походження. В Україні розроблені схеми виробництва біогазу в індивідуальних і фермерських господарствах, які впроваджуються в різних регіонах. Навіть приватні споживачі виготовляють і експлуатують невеликі біогазові установки 9біогаз на 50-80% складається з метану, тобто є вибухонебезпечною речовиною). Широко в ЄС використовується технологія вирощування так званого енергетичного лісу на основі швидкорослих порід дерев (верба, тополя), які можна використовувати вже через декілька років після посадки.
Використовується біопаливо з ріпакової олії, яку використовують для дизельних двигунів. В багатьох країнах використовують газ, що утворюється на звалищах органічних відходів, а також газ, що утворюється в результаті життєдіяльності тварин, який утилізується у спеціальних установках.
Джерела, що працюють на енергії вітру
Доцільно використовувати сумісно із сонячними колекторами, геліоустановками і акумуляторами теплоти. Недолік - висока вартість.
Системи освітлення
Фактори, що впливають на споживання енергії на потреби освітлення:
-	облицювання поверхонь (для покращення природного освітлення рекомендується виконувати стіни і стелю в світлих тонах, оскільки вони відбивають до 80% світла, а темні - 15%);
-	максимально ефективне використання природного освітлення (зокрема, чистота вікон: забруднене скло може поглинати до 30% світла);
-	використання комбінованого освітлення (загальне та місцеве)
-	рівень освітлення в допоміжних приміщеннях (доцільно його знижувати);
-	характеристики світильників: світлова віддача лампи, коефіцієнт корисної дії освітлювальної апаратури;
-	зручне розташування вимикачів;
-	схема розміщення світильників;
-	використання датчиків руху;
-	підтримання графіків роботи освітлення;
-	регулярне миття вікон і чищення світильників.
Що стосується зовнішнього освітлення та місць загального користування, доцільно використовувати реле часу, застосовувати датчики руху, що дають змогу відключати світильник за відсутності потреби у ньому - це дозволить економити до 70% електроенергії [7].
Світловий потік люмінесцентної лампи 20 Вт приблизно дорівнює світловому потоку лампи 100 Вт, а термін служби до 10 разів вищий, ніж у ламп розжарювання. Відповідно і економія їх використання складе близько 80% без зниження рівня освітленості, до того ж люмінесцентні лампи виділяють менше теплоти, ніж лампи розжарювання. Під час експлуатації люмінесцентних ламп потрібно пам’ятати, що інтервал між увімкненням та вимкненням повинен становити не менше двох хвилин.
Головним недоліком енергозберігаючих ламп є їх висока вартість, існує також проблема з їх утилізацією, адже люмінесцентна лампа заповнена парами ртуті. Найбільш відомими виробниками є DeLux, OSPAM, PHILIPS.
Крім люмінесцентних ламп, використовують інші джерела світла: галогенні лампи, світлодіодні. СВД-лампи мають такі переваги: невелика потужність споживання, висока надійність, стійкість до механічних і кліматичних впливів, хороша світловіддача.

2.3. Організаційні та інформаційні заходи енергоменеджменту в територіальних громадах.

Налагодження організації управління енергоспоживанням на різних ланках влади за рахунок залучення робітників усіх рівнів та громадськості в процес енергозбереження може надати дуже суттєвий ефект:
1.	покращення документування та звітності;
2.	чітких розподіл обов’язків та зони відповідальності для різних структур;
3.	вимірювання і порівняльний аналіз дозволить встановити потенціал енергозбереження;
4.	забезпечення прозорості та інформованість громадськості про раціональне використання ресурсів;
5.	стимулювання раціонального використання ресурсів;
6.	створення умов для впровадження нових енергозберігаючих технологій;
7.	зменшення впливу на довкілля;
8.	створення іміджу успішного та перспективного населеного пункту;
9.	зниження фінансових витрат на комунальні потреби.
Для цього потрібно спочатку отримати цілісну картину споживання енерго- та інших ресурсів в населеному пункті за різними напрямами:
-	за видами ресурсів: теплова енергія, пара, електроенергія, холодна вода;
-	за видами палива: вугілля, природний газ, пелети, тверде паливо, мазут;
-	за видами навантажень: опалення, гаряче водопостачання, технологічне
-	гаряче водопостачання, пара;
-	за споживачами: заклади охорони здоров’я, дитячі заклади,промисловість.
Оскільки існують такі проблеми як недотримання температурних графіків теплопостачання та вплив інших експлуатаційних факторів (зміни погодних умов, недостатнє освітлення, непрацюючі прилади, відсутність гарячої води, тощо), не завжди коректно порівнювати енергоспоживання за два послідовних періоди без урахування усіх цих аспектів. Тому надзвичайно важливим питанням є коректне встановлення базової лінії енергоспоживання до початку впровадження енергозберігаючих заходів.
Для того, щоб органи влади мали кращий взаємозв’язок з громадськістю міста, доцільно провести також опитування серед мешканців населеного пункту.
Моніторинг та аналіз енергоспоживання є основою ефективної системи енергоменеджменту. Ця робота лягає на плечі співробітників державних органів виконавчої влади. 
Проте без активної участі працівників закладів, користувачів послуг та громадян (учителів, школярів, завгоспів, адміністративних працівників, тощо) ця робота не буде ефективною. Тому максимальне залучення громадськості, інформативні заходи (таблички, плакати), організація творчих конкурсів серед дітей та молоді на тему енергозбереження, навчання персоналу та підвищення кваліфікації працівників є дуже важливим напрямком роботи. Потенціал енергозбереження складає до 20%, причому такі інвестиції швидкоокупні або взагалі без затратні. 
Головна задача, яка вирішується при їх впроваджені - просвітницька роль.
Мотивація і зацікавленість споживачів, працівників, державних службовців є неодмінною вимогою під час розробки ефективної системи енергоменеджменту. 
При чому може застосовуватися не тільки «пряник» (премії, надбавки, грамоти, кар’єрне зростання), але й «кнут» (штрафи, понаднормований робочий день у разі невиконання енергетичної політики).

2.4. Шляхи фінансування заходів з енергозбереження в територіальних громадах.

Зниження рівня споживання енергії та підвищення енергетичних показників вимагає іноді — між іншим — вжиття заходів з модернізації, технічного переозброєння та інвестицій у нове устаткування. При цьому слід пам’ятати: інвестиції в нове обладнання не можуть бути першим кроком концепції енергоменеджменту. Інвестиції можуть бути лише частиною загальної програми. До того ж, інвестиції слід дуже ретельно вивчати. Не всяка інвестиція є необхідною, не всяка інвестиція є корисною, причому більшість інвестицій здійснюються не лише з міркувань енергозбереження. Планування інвестицій здійснюється з кількох причин.
Оскільки більшість територіальних громад потерпають від браку фінансових ресурсів, їм часто дуже тяжко вдається фінансувати заходи з енергозбереження. Дуже незвичайною є ситуація, за якої територіальна громада може фінансувати проекти, не удаючись до зовнішніх інвестицій. Таким чином, потрібен капітал зовні. Фінансування передбачає надання відповідей на питання про те, як слід залучати капітал із зовнішніх джерел, якими є передумови, які ризики можуть виникнути, та якими є наслідки для бюджету в наступному році.
Зокрема, невеликі територіальні громади зазвичай не мають достатнього обсягу знань з фінансування проектів. Вони не мають необхідного досвіду. Інші територіальні громади (наприклад, середні міста), як правило, краще знайомі з цим викликом. Водночас, працівники територіальних громад потребують рекомендацій експертів з фінансування проектів для реалізації потенціальних можливостей енергозбереження.
На перший погляд це все видається простим, але все ускладнюється, якщо поглянути на проект уважніше. Існує чимало різних підходів до залучення коштів під нові інвестиції. Порівнювати їх важко, деякі продавці спеціально користуються сленгом; до того ж, у здійсненні інвестицій беруть участь різні служби. І справді, досить важко зробити огляд наявних можливостей фінансування. Надто багато пропозицій є на ринку. Вони відрізняються одна від одної низкою аспектів, і лише експерти добре розбираються в усіх деталях звичайних схем фінансування.
При цьому територіальні громади, як правило, мають три варіанти фінансування програм з енергетичної ефективності. Вони можуть:
-	звернутися до банку по позику;
-	підписати угоду з ЕСКО про фінансування;
-	звернутися по державні, обласні або міжнародні кошти (ДФРР, обласний конкурс проектів розвитку територіальних громад тощо).
Перш ніж розпочати процес фінансування, слід згадати про те, що більшість заходів з економії енергії можна реалізувати за мінімальних витрат. На початковій фазі значно простіше досягти первісних планових показників зниження споживання за рахунок використання потенціалу мало витратної економії. Але щойно організація стане досвідченішою у сфері енергоменеджменту, вона може розпочати розгляд можливостей реалізації більш коштовних заходів.
Слід відзначити, що встановлення нового обладнання змінює рівень витрат на технічне обслуговування. Інакше кажучи, інвестиції в нове обладнання змінюють обсяг робіт з технічного обслуговування, періодичність обслуговування, вартість придбання технологічних матеріалів та обсяг витрат, наприклад, на страхування. Такі зміни мають бути розраховані й віднесені на весь прогнозний строк служби нового обладнання. Ухвалення рішень про нові інвестиції здійснюється на основі плану заходів.
Основою для розгляду всіх фінансових питань має стати наявність добре опрацьованого плану заходів, спрямованого на уникнення непотрібних інвестицій. План заходів має бути узгоджений із потребами та ресурсами територіальної громади й забезпечувати зниження споживання енергії при здійсненні інвестицій у нові технології, при цьому необхідно заручитися згодою на здійснення таких інвестицій з боку всіх зацікавлених сторін.
У контексті фінансування слід розглянути, чи буде знижений рівень витрат на енергію достатнім для фінансування заходів з енергозбереження. З огляду на той факт, що інвестиційні рішення слід добре обмірковувати, необхідно розглянути, яку користь вони принесуть територіальній громаді. Таким чином, план заходів повинен містити дані про зниження обсягу витрат на експлуатацію та технічне обслуговування. План заходів створює чітке уявлення про всі аспекти кожного напрямку діяльності, інформуючи осіб, які ухвалюють рішення, про те, які саме заходи є найкращими та заслуговують на пріоритетну реалізацію. План заходів також визначає порядок використання адміністративного потенціалу економії та зниження викидів: ця інформація також є важливою для ваших фінансових партнерів.
Енергосервісна компанія (ЕСКО) — це компанія, яка опікується розробкою, реалізацією та фінансуванням комплексних проектів із технічного переозброєння об’єктів, розрахованих, як правило, на строк у 7-10 років у сфері підвищення енергетичної ефективності та зниження витрат на технічне обслуговування об’єктів, які належать клієнтам чи експлуатуються ними. Така модель фінансування відома як «контрактування». Контрактування передбачає використання коштів, заощаджених у результаті здійснення заходів із підвищення енергетичної ефективності, для оплати проекту.
Контрактування набуло певної популярності при фінансуванні заходів із забезпечення енергетичної ефективності. Воно відкриває можливість здійснення інвестицій в енергозбереження та покриття витрат на них за рахунок скорочення витрат на енергію. 
Територіальна громада бажає установити нове обладнання для зниження енергоспоживання. 
Таким новим обладнанням можуть бути, наприклад, новий котел, радіатори або обладнання для використання енергії з відновлюваних джерел. Оскільки такі інвестиції є надто великими для фінансування самою територіальною громадою, їй потрібен фінансовий партнер. Таким партнером може бути виробник обладнання або компанія, яка спеціалізується на фінансуванні модернізації енергосистем.
У поточному стані територіальна громада має сплачувати витрати на опалення (в т.ч. на паливо, електроенергію, технічне обслуговування тощо). Цей обсяг витрат визначається як базовий під час укладення контракту. ЕСКО здійснює інвестицію, встановлюючи нову систему власним коштом. Нові витрати на енергію після технічного переозброєння є нижчими за базові. Територіальна громада має здійснювати платежі компанії за поточними рахунками за енергію або енергоносії, та сплачувати премію компанії. Ця премія покриває вартість нового обладнання, витрати на енергію та прибуток компанії.
 Оскільки нове обладнання є ефективнішим, а енергоспоживання скорочується, то премія є нижчою від рівня поточних витрат на енергію. 
Таким чином, територіальна громада заощаджує кошти завдяки зменшенню витрат. Через певний час нова система переходить у власність територіальної громади, а обсяг заощаджених коштів зросте ще більше. Завдяки економії енергії зменшуються витрати на енергію, що приносить користь як територіальній громаді, так і компанії, яка фінансує нову систему.

ВИСНОВКИ

На основі аналізу наукових джерел в даному дослідженні доведена необхідність впровадження системи енергоменеджменту в органах місцевого самоврядування. Виділено наступні необхідні кроки для побудови ефективної системи енергоменеджменту в територіальних громадах:
1.	Визнання депутатами та керівництвом територіальної громади пріоритетності питань енергоефективності та енергозбереження для сталого розвитку територіальної громади на тривалу перспективу та необхідності створення системи енергоменеджменту.
2.	Формулювання та затвердження енергетичної політики:
-	програма енергоефективності з чіткими цілями (план дій);
-	правильно сформульовані та поставлені завдання та розподіл обов’язків;
-	достатня кількість ресурсів для підтримки системи менеджменту
3.	Створення служби енергоменеджменту (підрозділу,	відділу, управління, посади, надання повноважень окремій посадовій особі) в органах державної виконавчої влади та затвердження відповідальних осіб на об’єктах.
4.	Оцінка рівня енергоспоживання в організації - проведення енергетичного аудиту (енергообстеження) об’єктів.
5.	Регулярна документація, планування, моніторинг і контроль енергоспоживання за всіма видами ресурсів, аналіз нераціональних витрат, збір технічних показників усіх об’єктів, що споживають енергоресурси. Для цього необхідним є наявність комп’ютера та програмних продуктів, що дозволяють вирішувати проблему збору і обробки інформації.
6.	Обмін інформацією між структурами і підрозділами, оприлюднення результатів щодо досягнутого прогресу.
7.	Впровадження пілотних проектів.
8.	Створення бази інвестиційних проектів з енергозбереження та можливих шляхів фінансового і матеріального їх забезпечення (в тому числі із залученням коштів за державними програмами фінансування, коштів місцевого бюджету, різних міжнародних фондів, грантів, програм, а також благодійних внесків). Під час розробки енергозберігаючих проектів рекомендується обов’язково передбачати участь громади населеного пункту у разі впровадження проекту (наприклад, залучення школярів/споживачів послуг до монтажу відбивачів за радіаторами системи опалення). Це зазвичай є одним із впливових факторів під час відбору проектів на фінансування.
9. Підвищення кваліфікації працівників і користувачів енергопостачальних послуг, консультаційна підтримка.
10.Участь всіх зацікавлених сторін, роз'яснювальна робота серед співробітників та мешканців міста. Робота з громадськістю.
11. Залучення спонсорів, фірм-постачальників та компаній, що займаються енергоаудиторською діяльністю та здійснюють монтаж та поставку енергоефективного обладнання, тощо.
Розроблені рекомендації ОМС щодо основних технічних заходів з енергозбереження в територіальних громадах, організаційних та інформаційних заходів з енергоменеджменту в територіальних громадах, шляхи фінансування заходів з енергозбереження в територіальних громадах.

СПИСОК ЛІТЕРАТУРИ

1.	Вступ до енергетичного менеджменту в територіальних громадах: метод. вказ. до проведення тренінгу / Уклад.: М. М. Шовкалюк - К.: GIZ, 2013. - 65с.
2.	Енергетичний менеджмент / Ю.В. Дзядикевич, М.В. Буряк, Р.І. Розум. - Тернопіль : Економічна думка, 2010. - 295 с.
3.	Енергозбереження у житловому фонді: проблеми, практика, перспективи: довідник/ «НДІпроектреконструкція», Deutsche Energie-Agentur GmbH (dena), InstitutsWohnenundUmweltGmbH (IWU) - К., 2006. - 144 с.
4.	Практическое пособие	по	энергосбережению	для
Объектов промышленности,	строительства	и	жилищно-
коммунального хозяйства Украины - Луганск, изд-во "Місячне сяйво", 2010. - 696 с.
5.	Праховник А.В. Малаяэнергетика: распределенная генерация в системах энергоснабжения. - К.: «ОсвитаУкраины», 2007. - 464 с., ил.
6.	Методичні вказівки щодо впровадження заходів з енергозбереження в бюджетний установах та житлових будинках типової забудови міста Львова. - Львів: Вид-во ЗАТ «Інститут енергоаудиту та обліку енергоносіїв», 2009. - 80 с.
7.	О. Гарасевич. Краще світло меншим коштом: Порадник з енергоефективного вуличного освітлення для органів місцевої влади. - Львів: Колір та сервіс, 2006. - 40 с.